Tvůrčí skupina "EKRAN"
ČESTNÉ SLOVO Podle povídky L. Pantělejeva
Tento příběh začal dřív,
než jsem se setkal s jeho malým hrdinou.
Jednou v létě jsem zašel do parku, už nevím, jak se jmenoval,
na ostrově, blízko staré pevnosti.
Měl jsem s sebou zajímavou knihou.
Četl jsem a nevšiml si, že už byl večer.
Zdálo se mi, že někde stranou, za křovím, kdosi pláče.
Kdo ti ublížil?
Chlapec najednou, jako na povel, přestal plakat.
Nikdo.
Proč tedy pláčeš?
Chtěl jsem chlapce vzít za ruku.
Pojď, půjdeme.
Nemůžu. - Co nemůžeš?
Nemůžu odejít.
Nejsi snad zdráv?
Jsem zdráv.
Podívej, už je pozdě a park zavřou.
Jsem na stráži.
Hrajeme si.
S kým si hraješ?
Povzdechl si a řekl:
Nevím.
Zde se musím přiznat, že mě napadlo, že chlapec opravdu není úplně v pořádku.
Poslyš, co to říkáš?
Hraješ si, a nevíš s kým?
Ano, řekl. Nevím.
Seděl jsem na lavičce a v tom přišli nějací velcí kluci.
Říkají: "Chceš si s námi hrát na válku?"
"Chci."
Jeden velký kluk, byl to Čapajev, říká:
"Budeš na stráži, dej čestné slovo, že neutečeš."
Nu? - Řekl jsem: "Čestné slovo".
Tak? A kde jsou teď?
Chlapec si znovu povzdechl.
Odešli.
Jak to, odešli?
Zapomněli.
Tak proč tu stojíš?
Dal jsem čestné slovo.
Pěkná historie...
Chtěl jsem mu pomoci, ale co jsem mohl dělat?
Jít hledat ty hloupé kluky.
Kde je teď budeš hledat?
Nejspíš se jim už něco zdá a ten človíček tu stojí na stráži.
Máš hlad?
Mám.
Dobrá, jdi se domů navečeřet,
a já budu na stráži místo tebe.
A to by šlo?
Proč by ne?
Nejste voják.
Měl pravdu.
Nemohl jsem ho propustit ze stráže.
A pak, najednou, jsem byl zasažen šťastnou myšlenkou.
Soudruhu vojáku, na minutku!
Soudruhu vojáku, tam v parku
stojí na stráži chlapec.
"A co já s tím?", řekl voják překvapeně.
Tramvaj mu ujela a on se na mě rozzlobeně díval.
Možná ho napadlo, že nejsem úplně zdráv.
Když pochopil, nedal jsem mu čas na rozmyšlenou.
Pojďme, pojďme!
Proč jste to neřekl hned?
Přivedl jsem ti velitele.
Soudruhu strážný, jakou máte hodnost?
Jsem seržant.
Soudruhu seržante! Přikazuji vám opustit svěřený post.
Chlapec popotáhl a řekl: A jakou máte hodnost?
Já jsem major.
Rozumím, soudruhu majore! Rozkaz opustit post.
"Můžu tě doprovodit?", zeptal se major.
Ne, bydlím blízko, nebojím se.
Bohužel vám nemohu říci jméno toho človíčka, ani kde žije,
kdo je jeho otec a matka.
Jedno je jasné!
Chlapec, který má tak silnou vůli a pevné slovo, nebojí se tmy,
nebojí se chuligánů, se nebojí ani dalších strašných věcí.
Scénář - Ž. Vitenzon Režie - M. Novogrudskaja
Kamera - I. Golomb, E. Turevič
Skladatel - M. Mejerovič
Text čte - O. Jefremov
Loutky vytvořili: G. Bogačev, S. Gordov, V. Šafraňuk
Konec